Kan du inte sova?
Herregud!
-Du skrämde mig. -Förlåt.
-Vad gör du här? -Tittar till dig.
-Varför sover du inte? -Din elev är kvar i ditt arbetsrum.
Han är inte min elev längre, han undervisar nu. Smart grabb.
-Vad är klockan? -Över tolv.
Och...?
-Grattis på födelsedagen. -Pappa!
-Har jag nånsin glömt? -Tack.
-Tjugosju. Jag kan bara inte tro det. -Inte jag heller.
Jäklar, jag glömde glasen. Ska jag...?
Det var den värsta champagne jag druckit.
-Det är inte ens champagne. -Flaskan har rätt form.
"Windy Valleys vingård." Tänk att de gör vin i Wisconsin. Vill du ha lite?
Du är väl inte ensam på din födelsedag?
-Jag är inte ensam. -Jag räknas inte.
Jag är din gamle far. Bjuder inte dina vänner ut dig?
Om man ska bli utbjuden av vänner, måste man ha vänner.
Den där söta blonda flickan, då? Ni var ju jämt tillsammans.
Christie Jacobsen?
Det var i tredje klass, pappa. Vi sågs senast i sandlådan.
Claire, då?
Hon är inte min vän, hon är min syster, och jag gillar henne inte.
-Skulle inte hon komma hit? -Inte förrän i morgon.
Om man inte kan sova, kan man ägna sig åt matte.
-Vi kan göra det tillsammans. -Jag kan inte tänka mig nåt värre.
Vid din ålder hade jag gjort mina bästa arbeten.
Hur gammal var du?
-När det började? -Vad då?
Du vet...när du blev sjuk?
26...27. Är det det som oroar dig?
Du behöver inte bli galen, det är inte enbart ärftligt.
Livet förändras snabbt mellan tjugo och trettio.
Du känner dig nere, men du kommer att klara dig.
-Kommer jag? -Det lovar jag.
Att vi kan tala om det är ett gott tecken.
Hur kan det vara ett gott tecken?
Galna människor sitter inte och funderar på om de är tokiga.
De har annat att göra. Tro mig.
Ett bra tecken på galenskap är oförmågan att säga: "Är jag galen?"
-Även om svaret är ja? -Galna människor frågar sig inte det.
Ska du gå upp och sova lite? l morgon...
-Vänta lite! -Vad är det?
-Det stämmer inte. -Jodå. Vad skulle problemet vara?
Problemet är att du är galen.
Du sa att galna personer inte erkänner det.
Åh, jag förstår.
-Nå? -Du har en poäng där.
-Hur kan du då erkänna det? -Jo, det är ju så...
...att jag också är död.
Är jag inte det?
-Du dog för en vecka sen. -Av artärbråck. 63 år gammal.
Begravningen är i morgon.
-Förlåt. Gjorde jag dig illa? -Nej, ingen fara.
Mr Dobbs, ska ni stå där i evighet? Det här är min dotter Catherine.
Han är i oändlighets-programmet.
Innan avhandlingen är klar närmar sig tiden oändligheten.
Catherine...?
Ursäkta, jag ville bara tala om att jag är klar för i kväll.
-Champagne? Firar du nånting? -Vill du ha?
-Du kan ta flaskan med dig. -Nej, tack.
-Ta den. Jag ska inte ha mer. -Jag kör.
-Jag klarar mig ut själv. -Bra.
När ska jag komma tillbaka?
-Jag är inte alls klar. l morgon? -Begravningen är i morgon.
Ja, förlåt mig. Jag hade tänkt komma om det går bra.
-Är du hemma på söndag? -Du har hållit på i tre dar.
-Nån måste gå igenom pappren. -Det finns inget där uppe.
-103 anteckningsböcker. -Han var grafomanisk, Harold.
-Tvångsmässigt skrivande. -103 anteckningsböcker med skit!
-Är du beredd att läsa varje sida? -Nej. Jag är inte galen.
Jag kommer för sent.
Några vänner spelar i ett band på en bar i Diversey.
De börjar vid tvåtiden. De läser matte, de är riktigt bra.
De spelar en låt som heter "i" . De låter bli att spela i tre minuter.
-Imaginärt tal. -Du förstår varför de spelar avsides.
-Lång resa för att se nördar spela. -Jag avskyr när folk säger så.
-Så långt är det inte. -De är alltså nördar?
Galningar, men de klär sig själva och jobbar på universitetet.
Vissa har bytt till kontaktlinser.
De idrottar, spelar och får förvånansvärt många tjejer.
Man måste nog ifrågasätta termerna tönt, nörd, pucko...
-Du spelar i bandet, va? -Jag spelar trummor. Häng med.
-Okej, då. Vad sägs om måndag? -Har du inget jobb?
-Jag undervisar och forskar. -Och övar med bandet.
Och tränar hockey med tioåringar. Jag har egentligen inte tid.
Men jag tror inte att din pappas hjärna var helt avstängd.
Han hade klara stunder. Ett helt år för tre år sen.
-Du är väl 27 år? -Hur gammal är du?
26. Din far gjorde upptäckter inom tre områden när han var yngre än vi.
Spelteori, algebraisk geometri...
Om jag kom fram till en tiondel av det, kunde jag välja universitet.
-Ge hit din ryggsäck. -Varför?
Jag vill titta i den. Öppna den och ge den till mig.
Du tar inte med dig nånting!
Du vill hitta nåt du kan publicera, så att du kan välja universitet.
-Det skulle vara i din fars namn. -Du har nånting i ryggsäcken.
-Ge hit den! -Du är lite paranoid.
Du kan ändå ha nåt i ryggsäcken.
Du sa ju själv att det inte fanns nåt där uppe.
-Ja. -Vad skulle jag då ta?
-Du har rätt. -Tack.
Vad i helvete!
Det här är ingen flygplats.
Du får komma tillbaka.
Universitetet har bra hälsovård.
Jag mår bra.
Det är också...bra med motion.
Jag springer runt sjön några gånger i veckan.
-Jag kan hämta dig om du vill. -Nej tack.
Okej, då. Jag kommer för sent till spelningen.
God natt.
Du glömde din jacka.
Är jag paranoid? Du tycker att jag ska jogga!
-Jag kan förklara. -Du stal den!
-Jag vill visa dig nånting. -Jag ringer polisen!
Jag lånade boken, eftersom jag hittade nåt din far skrev.
-Det är inte matte. -Jag vill anmäla ett inbrott.
-Det handlar om dig. -Ja, han är här nu!
Catherine, titta!
"Ingen dålig dag. Goda nyheter från Catherine." Vad betyder det?
-När skrev han det? -För tre år sen.
"Maskineriet fungerar inte, men det finns anledning till optimism."
"Maskineriet" är det han kallade sin matematiska förmåga.
"Att tala med elever hjälper, att åka buss, men mest av allt Katie."
"Att hon inte skickar bort mig, utan själv tar hand om mig" ...
..."har räddat mitt liv."
"Har gjort det möjligt att skriva."
"Har gjort det möjligt att tänka på matematik igen."
"Var kommer hennes styrka ifrån? l dag är det hennes födelsedag."
"Hon blir 24. Jag ska bjuda ut henne på middag."
Vad ska vi göra på din födelsedag? Vi åker härifrån? Vad blir det?
Vi äter kinesiskt, grekiskt... Jag vet inte längre vad som är bra.
-Jag ska börja studera. -När?
På Northwestern i slutet av månaden.
Northwestern?
Jag borde inte ha tagit den, men jag hade tänkt slå in den åt dig.
Grattis på födelsedagen.
-Vad är det för fel på Chicago? -Du undervisar där.
Det känns för konstigt att gå på dina föreläsningar.
-Det är långt att köra. -En halvtimme.
-Två gånger om dan. -Pappa...jag skulle bo där.
Skulle du vilja bo i Evanston?
Det är ändå nära. Jag kan komma hem när du vill.
Du har mått så bra i sju månader nu. Du behöver inte ha mig här jämt.
-Ja? -Någon här ringde polisen.
Nej, älskling, vi skriver tallrikarna på presentlistan, och soffan.
Din mor vill köpa nåt speciellt. Den är det största som får plats.
Oroa dig inte, älskling. Jag kommer hem i morgon.
Men först måste jag ta mig igenom den här dagen.
Jag vet inte, hon svarar inte. Förhoppningsvis bättre än i går.
Först ska hon duscha, sen ska vi gå ut i solen.
-Bättre. Mycket. -Tack.
Mår du bättre? Du ser tusen gånger bättre ut.
Drick lite kaffe.
-Nej, svart. -Ta i lite mjölk.
-Ta en banan. -Nej, tack.
-Det var tur att jag tog med mat. -Jag hade tänkt handla.
-Vill du ha en bagel? -Jag avskyr frukost.
-Kaffe... -Skriver du fortfarande listor?
Det är tvångsmässigt.
Fuskar du ibland, och stryker över nåt du inte gjort?
Jag skulle ju bara lura mig själv.
-Använde du balsamet jag tog med? -Nej, jäklar, det glömde jag.
Jag vill att du provar det. Det är jojoba i det.
-Vad är jojoba? -Nåt som ger friskt hår.
Hår är dött. Det är död vävnad, man kan inte göra det friskt.
-Det är nåt som är bra för håret. -En kemikalie?
-Det är organiskt. -Det kan ändå vara en kemikalie.
Organisk kemi, du vet.
Det får håret att se bra ut och att lukta gott. Det är allt jag vet.
-Du kanske skulle gilla det. -Tack. Jag ska prova det.
Om du inte har nåt att ta på dig, kan vi gå ut och shoppa.
Det skulle vara kul, och det får bli min födelsedagspresent.
-Är det nåt annat du behöver? -Nej, det är bra.
Nånting annat medan jag är här?
Jag tänkte att vi skulle bjuda hit lite folk, om du klarar det.
-Det är pappas begravning i dag. -Folk förväntar sig det.
Och det är enda gången jag kan träffa mina Chicago-vänner.
Pappa skulle vilja att vi hade det trevligt.
Det är en begravning, men vi måste inte försjunka i dysterhet.
-Mitch hälsar. -Hej, Mitch.
Han hälsar, och jag sa att ni snart träffas.
-Vi ska gifta oss! -Det var som fan!
Vi har nyss bestämt oss.
-När? -l januari.
Han har ett bra jobb, och jag blev nyligen befordrad.
-Du kommer väl? -Så klart. l januari?
Jag behöver knappast kolla min kalender.
Vet du vad du vill göra nu? Vill du stanna i Chicago?
-Vill du fortsätta studera? -Jag har inte tänkt på det än.
Det är mycket att tänka på.
-Hur mår du? -Fysiskt, jättebra.
Men håret känns osunt. Varför alla dessa frågor, Claire?
Det kom några poliser medan du stod i duschen.
De ville höra hur det stod till med dig i dag.
Så trevligt. - Den här, då?
De sa att de hade svarat på ett anrop i går kväll.
Ringde du polisen i går? Varför?
Jag trodde att jag blev bestulen.
-Men det blev du inte? -Nej, jag ändrade mig.
De sa att du var förvirrad och ovettig.
-De var riktiga skitstövlar. -De verkade trevliga.
-De ville ha mig att fylla i papper. -Uppträdde du otrevligt?
Den ene spottade medan han pratade. Det var äckligt.
-Kallade du honom kukhuvud? -Det minns jag inte.
Sa du till den ene polisen att ha sex med den andre polisens mamma?
-Det var vad de sa. -Jag använde inte de orden.
-Slog du till den ene? -Jag kanske knuffade honom lite.
-De sa att du verkade störd. -De ville genomsöka huset.
-Du ringde efter dem. -Jag ville inte att de skulle komma.
-Varför ringde du, då? -Jag försökte få en kille att gå.
-Vad heter han? -Hal. Harold Dobbs.
Polisen sa, att du var den enda som var där.
-Han gick innan de kom. -Med anteckningsböckerna?
Var inte fånig. Det är fler än hundra.
Han stal en, för att ge den till mig. Han fick gå för att spela med bandet.
-Sitt band? -Han var försenad.
Han ville att jag skulle följa med. - Jo, säkert.
-Är Harold Dobbs din pojkvän? -Nej.
-Ligger du med honom? -Nej, han är en mattenörd.
-Och han spelar i ett rockband? -l en militärorkester, trombon.
Ja, i ett rockband.
-Vad heter bandet? -Hur ska jag veta det?
Sa inte Harold Dobbs vad bandet heter?
-Är Harold Dobbs... -Sluta säga Harold Dobbs.
-Är den här personen... -Harold Dobbs finns!
Han är matematiker. Ring deras jävla institution!
Mitch har blivit en utmärkt kock. Han köper en massa prylar.
Vitlökspress, oljesprayflaska. Varje kväll är det nåt nytt.
Häromdan gjorde han vegetarisk chili.
Vad pratar du om?
-Du kan väl bo hos oss ett tag? -Det är bra här.
Chicago är helt dött. New York är mycket roligare.
Att ha roligt är inte precis vad jag tänker på just nu.
Du ser så trött ut. Du skulle behöva gå ner i varv.
-Du har haft det så tufft. -Jag mår bra!
-Du är upprörd och utmattad. -Jag mådde fint tills du kom.
Catherine!
Vem är det där?
Harold Dobbs!
Okej?
Jag orkar inte med det här. Jag mådde bra tills du kom.
"Mår du bra?" med den milda rösten och "Den stackars polisen."
Poliser klarar sig nog själva.
Och bagels och bananer och jojoba!
Och "Kom till New York" och vegetarisk chili!
Det gör mig bara förbannad, så lägg av!
-Claire, Catherines syster. -Hal. Trevligt att träffas.
Så han fick nästan sätta ihop pappren med ståltråd.
Det var den mannen som vid 22 års ålder i England-
-faktiskt uppfann grunderna till hur man studerar rationellt uppförande-
-och gav astrofysikerna en hel del att tänka på när han kom hit.
Män som Robert Llewellyn föds inte ofta till den här världen.
Vi kommer att sakna honom oerhört.
Men...hans arbete lever vidare.
Jag står inte med i programmet.
Det är så många här. Jag visste inte att han hade så många vänner.
Var höll ni hus de senaste fem åren?
För er var han nog redan död.
Vad är en stor man utan sin storhet?
Bara en gammal stöt.
Ni vill säkert veta vad ni gick miste om.
Han brukade läsa hela dagarna och krävde fler och fler böcker.
Jag hämtade lassvis på biblioteket. Det var hundratals.
Och en dag insåg jag att han inte läste dem.
Han trodde att utomjordingar skickade budskap-
-genom klassifikationen av biblioteks- böcker, och försökte lösa koden.
Han brukade hasa omkring i tofflor.
Han talade med sig själv och han stank.
Jag tvingade honom att bada vilket var förödmjukande.
Sen började han skriva, 19, 20 timmar om dan.
Jag köpte en låda anteckningsböcker och han fyllde varenda en.
Jag hoppade av universitetet.
Ni förstår, han var övertygad om...
...att han skrev de vackraste och mest eleganta bevis.
Bevis som musik.
Jag är glad att han är död.
Catherine...
Catherine!
Ring inte polisen.
Jag kan inte tro att jag sa det där.
Nej, där tänjde du på gränserna.
-Jag tror att jag måste hem. -Jag kör dig.
-Nej, jag går. -Det är långt att gå.
Tack.
Daghemmen är utmärkta, vilket gör att man blir helt låst.
-Gör det? -Ja!
-Saknar du aldrig Chicago? -Nej.
Jag menar...nej...
Ni äger ju huset nu. Du och Mitch kunde renovera det.
-Du är så snygg. -Claire gav den till mig.
-Jag gillar den. -Den sitter inte så bra.
-Jodå. -Du kan inte bevisa det.
Jag kan försöka bevisa motsatsen, att den inte inte sitter bra.
-Hur då? -Jag kan ordna en omröstning.
Skål för din far. En bra karl.
Synd att han blev galen. En jäkla bra karl ändå. Vad sysslar du med?
Valutaanalyser. Jag ärvde kanske en tusendel av min fars begåvning.
-Är du matematiker? -Herregud, nej. Teoretisk fysik.
Skål för fysikerna.
-När tror du att de går? -Vet inte. Matematiker är galna.
Jag var på en konferens i Toronto förra hösten. Jag var helt slut.
Fyrtioåtta timmar med fester, sprit, droger och föreläsningar.
-Droger? -Mest amfetamin.
Några av de äldre är helt beroende.
De är väl rädda att de gjorde sitt vid 23 års ålder, sen är det utför.
-Det trodde min far också. -De unga kommer med det originella.
-Unga killar? -En del kvinnor också.
-Vilka då? -En vid Stanford, vad hon nu heter.
-Sophie Germain? -Jag har sett henne på möten...
...men aldrig träffat henne.
Hon föddes i Paris 1 776.
Då har jag absolut inte träffat henne.
Sophie Germain, vad dum jag är, germains primtal.
Dubblera ett primtal, lägg till ett och du får ett nytt primtal.
92 305 gånger 2 till 16 998 plus 1 .
Det är det största kända primtalet.
Vad i helvete gör de här?!
Nu vill vi spela ett stycke som en hyllning till en stor man.
En stor matematiker.
Låten heter "i" .
Du har antagligen rätt. Boken jag stal-
-är nog den enda där han tänkte klart, och det är ingen matte i den.
Jag läser och läser, men om jag inte hittar nåt de närmaste dagarna...
Tillbaka till hockeyrinken?
-Din egen forskning, då? -Som den nu är.
-Vad är det för fel på den? -De stora tankarna finns inte där.
Det handlar inte om stora tankar, utan om att jobba med ett problem.
-Det gjorde inte din far. -På sätt och vis gjorde han nog det.
Han attackerade problemet från sidan, från nån konstig vinkel.
Han smög sig på det, och kämpade med det.
-Jag vet inte... -Jag gissar bara.
-Jag gillar att undervisa. -Du kanske kommer på nånting.
Knappast. Jag är tjugosex... bara nerförsbacke.
Har du provat amfetamin? Jag har hört att det hjälper.
Så...
...det här är mitt rum.
Du läser mycket matte.
Nej, jag läser modetidningar, de där är bara för syns skull.
Du är en mystisk person, Catherine, vet du det?
-Vill du ha vin? -Det är bra, tack.
Vi firade aldrig din födelsedag.
Förlåt, jag är inte riktigt nykter.
Det gjorde inget.
Jag är inte så van vid sånt här.
Jag tyckte om dig från första början.
Men sen insåg jag, att man inte kan flirta med sin handledares dotter.
-Särskilt inte när han är galen. -Särskilt inte då.
-Vi träffades på pappas kontor. -Hur kan du komma ihåg det?
Jag minns dig. Jag tyckte att du verkade vara...
...inte tråkig.
Förlåt.
Det känns som om jag håller på att gå sönder som...ett ägg.
Eller som en sån där fransk ost som stinker när man skär i dem.
Trevligt.
Catherine...?
-Hur länge har du varit uppe? -En stund.
-Är din syster vaken? -Nej.
Hennes plan går snart. Jag borde väcka henne.
Låt henne sova. Hon drack en hel del tillsammans med fysikern.
Jag gör kaffe när hon vaknar.
På söndagsmorgnarna brukar jag gå ut och köpa tidningen och äta frukost.
Vill du följa med?
Jag borde nog stanna här tills Claire åker.
-Gör det nåt om jag stannar? -Nej.
Du kan arbeta om du vill.
Ska jag göra det?
Vill du att jag ska gå? Jag vill stanna här hos dig.
Jag vill vara med dig hela dan, ja, så mycket som möjligt.
Om det inte skrämmer dig, i så fall drar jag mig snabbt tillbaka.
Hur pinsamt är det om jag säger att det var underbart i natt?
Det är bara pinsamt om jag inte håller med.
Känn dig inte pinsam.
Vad är det?
Här.
Lådan i pappas skrivbord.
Vad finns det där?
Nu?
-God morgon. -Skrik inte.
-Mår du bra? -Nej. Teoretiska fysiker...
Tack för att du lämnade mig med dem.
-Det där bandet var hemskt. -De var okej.
-De hade skoj, tror jag. -Ja, alla måste ha skoj.
-Klänningen var snygg på dig. -Jag älskar den. Den är underbar.
-Det förvånar mig att du bar den. -Jag älskar den, Claire. Tack.
Var så god. Du är på gott humör.
-Borde jag inte vara det? -Skojar du? Det gör mig så glad.
Vänta lite, Katie.
Jag ska snart ge mig av... Jag vill att du kommer till New York.
Ja, i januari.
Jag vill att du flyttar till New York.
Du kan bo hos oss tills du hittar nåt eget.
Jag har tittat på några jättegulliga lägenheter.
-Vad skulle jag göra i New York? -Vad du vill.
-Du kunde arbeta eller studera. -Det är ett stort beslut.
Jag vet att du menar väl och ärligt talat hade du rätt i går.
Det har varit några märkliga år, och jag behöver tänka igenom allting.
Det vore lättare att ordna en lägenhet åt dig i New York.
-Jag bor kvar i huset. -Vi ska sälja huset.
Jag hoppas bli klar den här veckan.
-Vem ska du sälja till? -Universitetet vill ha tillbaka det.
-Jag bor här! -Kom till New York. Det blir kul.
-Du behöver förändring. -Varför gör du så här?
-Jag vill hjälpa dig. -Genom att sparka ut mig?
-Det är mitt hus också. -Du har inte bott här på flera år.
Jag är ledsen för det och jag vill hjälpa dig.
-Vill du hjälpa mig nu? -Ja.
Pappa är död. Nu när han är död flyger du hit för att hjälpa mig.
Du kommer för sent. Var har du varit? Var var du för fem år sen?
Du hjälpte inte till då. Jag levde ensam med honom.
Jag jobbade 1 4 timmar om dan!
Jag betalade lånet på huset medan jag bodde i en lägenhet.
-Du tog din examen. -Det kunde du också ha gjort.
-Jag sa åt dig att göra det du ville. -Pappa, då?
Han var sjuk, han borde ha fått professionell vård.
-Han hörde inte hemma på dårhus. -Det kanske hade varit bättre.
Han behövde vara i sitt eget hem nära allt som gjorde honom lycklig.
Kanske, men det kanske hade varit bättre med riktig vård-
-i stället för det här mausoleet.
-För tre år sen var han frisk. -Sen gick det utför igen.
-Ett sjukhus hade varit sämre. -Jobbade han nånsin mer?
-Nej. -Det kunde ha varit bättre för dig.
-Bättre än vad då? -Du var så begåvad.
-Du tror att jag är som pappa. -Du har en del av hans begåvning...
...och en del av hans tendens till instabilitet.
Förutom de gulliga våningarna som du har tittat på i New York-
-har du kanske också lagt ner energi på-
-att hitta ett boende åt din knäppa lillasyster?
-Absolut inte! -Ljug inte för mig, Claire!
De resurser jag undersökt...
Jag menar bara att läkarna i New York är bäst.
-Du behöver inte bo nånstans. -Jag hatar dig! Jag hatar dig!
Vad gör du här?
-Hur länge har du känt till det här? -En tid.
-Varför sa du inget? -Jag visste inte om jag ville det.
-Tack. -Var så god.
-Vad är det här? -Tack.
-Jag trodde nog att du ville se det. -Det är otroligt.
Det är ett bevis, åtminstone ser det så ut.
Det är mycket långt. Jag vet inte om jag kan kontrollera det själv.
Men om det är vad jag tror, så är det ett mycket viktigt bevis.
-Vad bevisar det? -Ett matematiskt teorem om primtal.
Något matematiker försökt bevisa i alla tider.
Visste du om det här?
-Är det bra? -Historiskt, om det går att fastställa.
Vad betyder det?
När alla trodde att din far var tokig gjorde han otroligt viktig matematik.
Om det stämmer, kan ni börja hålla presskonferenser.
All världens tidningar vill tala med den som hittade anteckningsboken.
Jag hittade den inte.
-Jo, det gjorde du. -Nej.
-Hittade du eller Hal den? -Jag hittade den inte.
Jag skrev det.
-Vart är du på väg? -Jag kommer för sent till Bhandari.
Ah, Catherine. Så trevligt att du tittar in.
Förlåt att jag är sen.
Det här arbetet... Det är intressant.
Det har inget att göra med uppgiften jag gav dig.
-Det ska inte hända igen. -Kunde du inte hejda dig?
Nej, jag...ville skriva ner alla idéer-
-och sen var det morgon och jag måste lämna in nånting.
Det är tredje gången inspirationen tar över-
-när du ska ägna dig åt det du borde lära dig.
Differentialekvationer intresserar dig inte?
-Det gör de absolut. -Men inte i går kväll?
Inte så mycket som vanligt.
Jag är orolig för att ditt arbete urartar...
Du har några bra tankar här...
...men det är inget sammanhängande matematiskt argument.
-Jag hann inte avsluta det. -Matematik är inte jazz.
Till och med den galnaste matematiker söker efter bevis.
Inte alla matematiker i min familj är galna.
-Det var inte i klinisk betydelse. -Nej, men jag ville nämna det.
Hur mår din far?
Jag har inte pratat med honom på en vecka. Han mår bra.
Senast vi talades vid mådde han bra. Det har han gjort i flera månader.
-Nio månader. -Han var en stor man.
Det är han fortfarande.
Ni kommer att underkänna mig?
Jag ska ge dig en chans till att ta itu med problemet.
Du behöver ett A, och du är fullt kapabel att ordna det.
Tack.
Professor Bhandari... Oroa er inte för mig.
Jag ska skriva en hel bunt med svar ni kommer att gilla.
Vi är inte hemma. Lämna ett meddelande.
Claire, hej. När talade du senast med pappa?
l tisdags... Herregud!
Jag brukar tala med honom varje dag, men har inte fått tag på honom.
Det gläder mig att du tror att allt är bra.
Nu känner jag mig mycket lugnare.
Vad som kan ha hänt? Han kan ha krockat eller ramlat nerför trappan.
Han kanske springer omkring naken på gatorna.
Ja, jag vet att du bryr dig om pappa.
Ja, lika mycket som jag. Var snäll och lägg på nu.
Pappa?
Hallå!
Pappa?
Pappa!
-Pappa? -Catherine, vilken överraskning.
-Vad gör du här ute? -Tänker...skriver.
Det är iskallt här ute och det är mitt i natten.
-Fryser du inte? -Jag fryser häcken av mig.
-Vad gör du här ute, då? -Det är för varmt inne.
Jag kunde inte koncentrera mig.
-Hörde du inte mina meddelanden? -Sånt distraherar mig.
-Jag var tvungen att köra hit. -Jag ser det.
-Varför svarade du inte i telefon? -Förlåt, men arbetet går först.
-Det vet du. -Arbetar du?
Ja, för helvete!
Jag arbetar!
Med "jag" menar jag...
...maskineriet. Maskineriet arbetar, Catherine.
Det går med full fart. Det går på alla cylindrar. Jag brinner.
Jag gick ut för att kyla av mig. Jag har inte känt så på flera år.
-Du skojar? Jag kan inte tro det. -Inte jag heller, men det är sant.
Det började för en vecka sen. Jag vaknade, gick ner och gjorde kaffe-
-och det var som om ett ljus tänts i mitt huvud.
Inte ett ljus, ett helt kraftverk. Det är som att vara 21 igen.
-Du måste skoja. -Nej, jag är tillbaka!
Jag har kontakt med källan. Vad den än bestod av, så har jag kontakt.
Jag sitter på den. Det är en gejser och jag lyfts upp i luften av den.
Det är ingen gudomlig inspiration som flyter från hjärnan till pappret.
Det blir ett oerhört arbete.
Råmaterialet finns där. Jag ser revolutionerande möjligheter.
Jag kommer att få så många yrkesområden att tala med varandra.
Förlåt, jag är ohövlig.
-Hur går det i skolan? -Bra.
Arbetar du hårt? Blir du behandlad väl?
Har du vänner? Går du ut?
-Jag är bara intresserad. -Jag vill tala om det du gör.
-Bra, vi ska tala om det. -Det här arbetet...
-Har du det här? -Delar av det.
-Får jag se? -Det är i ett tidigt stadium.
Det är ett arbete som nog kan ta flera år.
Jag kan väl få se nånting?
-Vill du verkligen det? -Ja.
-Är du uppriktigt intresserad? -Självklart.
-Ja...det är ju ditt område. -Ja.
-Vet du hur lycklig det gör mig? -Ja.
Det finns arbete här så att det räcker mitt liv ut.
Jag började tro att det var slut med mig, Catherine. Totalt slut.
Jag var livrädd att aldrig kunna arbeta igen.
-Jag undrade över det. -Jag var så jävla rädd.
Sen mindes jag något. Jag mindes dig.
Din kreativa tid hade just börjat. Du skulle göra ditt eget arbete.
Det hade varit okej, om du inte börjat med matte.
Claire klarar sig bra. Jag är nöjd med henne.
Jag är stolt över dig!
Jag vet att du arbetar med egna saker, och du får inte försumma det.
Men jag behöver nog hjälp.
Jag vill så gärna ha din hjälp, om du kan få ihop det med ditt schema.
Jag kan ringa några samtal, tala med dina lärare.
Förlåt, jag bara rusar i väg.
Herregud, du ville ju se nånting. Vi börjar med det här.
Jag har bara gjort ett utkast till ett bevis.
Det är ett viktigt resultat.
Det är inte klart än, men du ser vartåt det lutar.
Här.
Det är bara ett utkast.
-Fanns det nåt mer här? -Nej, det var allt...
Får jag se.
Förlåt...
Du har gjort det här otroliga arbetet utan att säga det till nån?
Jag berättar det för er nu.
Förlåt, men jag finner det svårt att tro.
-Det är pappas handstil. -Det är det inte!
-Det ser precis ut så. -Det är min handstil!
Hal har studerat pappas anteckningsböcker hela veckan.
-Jag är ingen handstilsexpert. -Vad ser det ut som?
Jag har inte sett Catherines handstil.
Vet ni vad jag tror? Jag tror att vi alla är trötta-
-och inte i form att fatta känslomässiga beslut.
Du tror mig inte.
-Jag vet ingenting om det här. -Det spelar ingen roll.
Jag vet inte varför jag förväntade mig att du skulle tro nåt jag säger.
Kan du berätta om beviset?
-Du skulle inte förstå det. -Berätta för Hal, då.
Vi kan gå igenom det, men det tar nog en stund.
-Utan boken. -Det är ju 40 sidor långt!
Jag har inte memorerat det. Det är inget recept på muffins.
Herregud, det här är ju löjligt. Berätta det för henne, Hal.
-Vems anteckningsbok det är. -Det vet jag inte.
Vad är det med dig?
Du har läst igenom allt, och vet att ingenting liknar det här.
Okej, vi sätter oss ner och så berättar jag om beviset.
-Om Claire låter mig få boken. -Okej, gå igenom det.
Det skulle inte bevisa att hon skrev det.
Din far kan ha förklarat det. Det går inte att bevisa att du skrev det.
Självklart inte, men han kan inte ha skrivit det.
Inte ens när han mådde bra kunde han arbeta.
-Du ska ju vara forskare. -Jag känner några på institutionen.
De kände till din pappas arbeten. Jag visar dem det.
Jag berättar att vi har nåt viktigt, men är osäkra på ursprunget.
Vi går igenom det noga och tar reda på vad det är.
-Då får vi mer information. -Det är ett utmärkt förslag.
Du får inte ta den!
-Jag ska inte ta den. -Det är precis det du ville.
Du försitter ingen tid, va? Du vill berätta om din lysande upptäckt.
-Jag vill ta reda på vad det är. -Jag skrev det!
Det är din fars handstil!
Det liknar handstilen i de andra böckerna. Din kanske är likadan.
-Den ser ut så här. -Det är hans anteckningsbok.
Jag sa ju, att han gav den till mig.
Jag har inte visat det för nån.
Jag ville att du skulle se det först. Det förstod jag i natt.
-Jag litade på dig. Var det fel? -Nej.
Hon tror mig förstås inte men varför gör inte du det?
Det är nåt din far kunde ha kommit fram till när han var som bäst.
Att ni dyrkade honom innebär inte att han skrev det.
I min generation finns det ingen som han.
Han revolutionerade området innan han var 22.
-Du gick på Northwestern ett tag... -Jag fick inte min utbildning där!
Det är för avancerat, jag förstår knappt hälften.
Tycker du att det är för avancerat?
-Det är för avancerat för dig. -Du kan inte ha gjort det här.
Tänk om jag har gjort det, då.
Det skulle vara en katastrof för dig, eller hur?
För alla töntar som knappt klarade sina avhandlingar.
Som ägnar sig åt trist forskning och skryter om alla konferenser.
Som spelar i ett uselt band och gnäller över att de är slut vid 26-
-för att de är det!
Catherine!
-När ska vi ägna oss åt matematik? -Jag kan inte tänka mig nåt värre.
Jag är ensam och har nåt viktigt att säga, men du hjälper mig inte.
Du visste vad ett primtal var innan du kunde läsa.
Var inte lat, Catherine!
Jag har inte latat mig, jag har tagit hand om dig.
Du slutade skolan, du sover halva dan och du arbetar inte.
-Vissa dar tar du dig inte ur sängen. -De bra dagarna.
Du förstår inte vad du missar när du ligger i sängen och tjurar.
Ända till fyra på eftermiddagen ibland. Du vet att jag har rätt.
Det har betydelsefulla personer talat om för mig.
-Jag slarvade bort några dar. -Hur många?
Jag slår vad om att du kan räkna. Hur många dagar?
-Ungefär en månad. -Exakt hur många?
-Ät nu! -Hur många?
-Trettiotre dagar. -Var mer precis!
Jag sov till tolv i dag.
-Det blir 33 och en kvarts dag. -Visst.
-Du skojar. Ett otroligt tal. -Ett deprimerande jävla tal.
Om varje dag vore ett år, vore det ett intressant jävla tal.
33 och en kvarts år är ointressant. 1 729 veckor.
Det minsta tal som uttrycker summan av två tal i kubik på två olika sätt.
12 i kubik plus 1 i kubik är lika med 1 729.
Och 10 i kubik plus 9 i kubik. Vi har förstått.
Där ser du...till och med din depression är matematisk.
Sluta tjura nu... och sätt i gång och arbeta.
Catherine?
Katie, raring?
Catherine?
Jag vet hur man får en lägre gräns för L.
En modifiering av Landau-Siegel.
Tänk om L:et hade en Siegel-nolla.
Det krävs en effektiv version.
Ja, jäklar!
Catherine!
Men * är sant!
Catherine!
Vad är det?
Gud, vad du skrämde mig. Vad gör du där?
Förlåt, jag ville bara...
Jag har underbara nyheter. Jag tror att jag har kommit på det.
Catherine! Katie!
Det är inte mitt, det är hans.
Vad är det som står på?
-Jag stal det från honom. -Vad menar du?
Jag tog livet av honom. Jag skulle aldrig ha skrivit det.
-Det är bra nu. -Jag skulle aldrig ha skrivit det.
Är det möjligt...
Är det möjligt att du så gärna ville göra det...
Du förtjänade att göra nåt speciellt som det här...det här beviset.
Är det möjligt att du inbillade dig att du skrev det?
Är det möjligt att det ändå var pappas?
Är det möjligt?
Du tog inte livet av honom. Han dog bara.
Vi är inte här. Lämna ett meddelande.
Det är jag igen. Jag måste få tala med dig, så ring mig.
Claire!
-Jag trodde att du hade åkt. -Jag fick boka om flyget.
-Jag måste få tala med Catherine. -Hon är där inne.
Det stämmer. Jag har gått igenom det med både gamla och unga töntar.
Jag förstår inte var tekniken kommer ifrån, men vi hittade inga fel.
Nåt kanske är fel men vi hittade det inte.
Jag har inte kunnat sova.
-Det finns på riktigt. -Tack.
De fick lova att hålla det hemligt. Ett e-post-brev och det är över.
Jag hotade dem, så vi är nog trygga. De är riktiga fegisar.
-Var är Catherine? -Det passar inte så bra nu.
-Ger ni er av? -Flyget går klockan tolv.
-Tar du henne härifrån? -Ja.
-Släpar du henne till New York? -Hon vill gärna följa med.
-Jag vill tala med Catherine. -Hon vill inte träffa dig.
-Har hon nåt att säga till om? -Hon var helt utom sig.
Hon sa inte ett ord på fem dagar.
Vill du ha din kappa? Det är kallt.
Jag hämtar dina väskor. Om vi har glömt nåt tar flyttkillarna med det.
Det fungerar. Jag tänkte att du ville veta det.
-Jag var tvungen att träffa dig. -Jag ger mig av. Vad vill du?
Du har boken. Hon gav den till dig. Gör vad du vill med den.
Publicera den, håll presskonferens, berätta om min fars upptäckt.
-Jag tror inte att din far skrev det. -Det trodde du förra veckan.
Det var förra veckan. Jag har läst beviset och tror att jag förstår det.
Där ingår flera tekniker som utvecklades under 80- och 90-talen.
Icke kommutativ geometri, slumpmatriser.
Jag har lärt mig mer matematik den här veckan än på flera år.
-Beviset är alltså väldigt hippt. -Du behöver sova, Hal.
Din far var inte frisk på tjugo år. Han kunde inte de teknikerna.
-Han var ett geni. -Men galen.
-Han kan ha läst det senare. -De böckerna är i ditt rum.
-Han daterade allt, men inte det här. -Handstilen.
Barn och föräldrar kan få samma handstil om de är tillsammans mycket.
-En intressant teori. -Jag gillar den.
Jag gillar den också. Det är vad jag sa till dig förra veckan.
-Jag vet det. -Du sabbade alltihop.
-Det här är ditt. -Synd, eftersom resten var så bra.
"Jag älskade din far. Jag har alltid gillat dig. Jag vill vara med dig."
-Sånt tar en med storm. -Jag menade allvar.
Du fick ett ligg och anteckningsboken.
Prata med mig, Catherine. Det här beviset är ditt.
Du måste få det publicerat.
Låt mig vara. Jag vill inte ha den.
-Jag försöker rätta till det här. -Det kan du inte!
Hör du vad jag säger? Du tror att du har räknat ut nånting.
Du kommer hit och är så nöjd för att du har ändrat dig.
Nu vet du säkert. Du vet ingenting!
Boken, matematiken, dateringen, handstilen...
Ni har bestämt att det räcker, men det bevisar ingenting.
-Vad skulle göra det, då? -Ingenting.
Du skulle ha litat på mig.
Jag vet det.
Har Claire sålt huset?
Hon vill ha mig i New York och se efter mig.
Behöver du ses efter? Du såg efter din far i fem år.
-Det kanske är min tur nu. -Det är inget fel på dig!
Vi måste åka nu.
Du kan inte låtsas att det inte har hänt, och skaffa nåt skitjobb.
-Ta den, bara! -Katie, vi måste åka nu.
-Stanna i Chicago. Du är vuxen nu. -Jag måste åka.
Snälla du. Det här handlar inte om mig.
Du är skyldig dig själv det här.
Hej då, Hal.
Catherine!
-Vart ska ni resa i dag? -Till New York.
-Du har fått mycket gjort. -Jag fick ju fem extra dagar.
-Jag måste ha kaffe. Vill du ha? -Står jag med på listan?
"Fixa till tokig syster." - Klart.
Det där är inte rättvist, Katie. Jag vill bara ta hand om dig.
Catherine!
Vad är det?
Gud, vad du skrämde mig. Vad gör du där?
Förlåt, jag ville bara...
Jag har underbara nyheter. Jag tror att jag har kommit på det.
Vad tror du?
-Oj, pappa! -Är det inte otroligt?
-Jag visste att du hade det i dig. -Det var en vag reaktion.
-Vad tror du? Vi går igenom det. -Inte i kväll. Jag är trött.
Det är ju början på vårt samarbete.
Tror du att jag ska ta åt mig äran? Det här är bara början.
-Vi borde nog sova nu. -Vi går igenom hela argumentet.
-Vi ser om vi kan förkorta det. -l morgon.
-Jag har väntat i åratal på det här. -Vi borde gå och lägga oss.
-Inte förrän vi läst det. -Jag vill inte.
Läs de första raderna nu!
"Låt x vara lika med kvantiteten av alla kvantiteter av x."
"Låt x vara lika med kyla."
"Det är kallt i december."
"De kalla månaderna är lika med november till och med februari."
"Det är fyra kalla månader och fyra varma"-
-"vilket ger fyra månader med obestämbar temperatur."
l februari snöar det.
l mars är sjön en sjö av is.
l september återvänder eleverna och alla bokhandlar är fulla.
Låt x vara lika med månaden med fulla bokhandlar.
Antalet böcker närmar sig oändligheten-
-precis som antalet kalla månader närmar sig fyra.
Jag kommer aldrig att vara så kall nu, som i framtiden.
Framtidens kyla är oändlig.
Värmens framtid är kylans framtid.
Bokhandlarna...
..."är oändliga och aldrig fulla utom i september."
Jag är helt slut.
Jag längtar efter kaffet hemma. Vi har en butik där vi köper allt kaffe.
De har ett gammalt rosteri i källaren. Doften känns ut på gatan.
Ibland känns doften ända upp till oss på fjärde våningen.
"Manhattans bästa" skrev några tidningar.
Vem vet, men kaffet är gott.
Jag måste nog sluta med kaffe.
-Det är inte bra för mina nerver. -Catherine...!
Catherine!
Hur många dagar har jag förlorat?
Hur kan jag återvända dit där jag började?
Jag står utanför ett hus och försöker hitta vägen in.
Men det är låst och persiennerna är nerfällda.
Och jag har tappat bort nyckeln.
Och jag kan inte minnas hur rummen ser ut, eller var jag la nånting.
Och om jag vågar mig in, så undrar jag...
...om jag någonsin hittar ut igen.
Ibland tror jag att det fungerar...
...men ibland tror jag att jag bara är galen.
Det är inget fel på dig.
Jag tror att jag är som min pappa.
Det tror jag också.
Jag är rädd att jag är som min pappa.
-Du är inte han. -Men jag kanske blir det.
Kanske det, men du kan också bli bättre.
Det var precis som att...
...binda samman prickar.
Vissa nätter kunde jag binda samman tre eller fyra.
Vissa nätter var de så långt ifrån varandra-
-att jag inte visste hur jag skulle ta mig fram till nästa.
Det såg ut att vara fullt med hål. Pappas arbeten var mer eleganta.
Berätta vad det är som stör dig.
Du har en del att rätta till, Dobbs. Det vet du väl?
Det går inte att bevisa att jag skrev det.
Nej, men vi kan avgöra om du inte kunde ha skrivit det.
Om jag går tillbaka till början kan jag göra om alltihop.
Jag kan gå igenom rad efter rad och försöka förkorta det.
Jag kan försöka göra det bättre.
Översättning: Kristina Valinger Mediatextgruppen